ÚVODNÍ SLOVO

Trocha teorie zabila víc lidí, než jsou nám oficiální místa ochotna sdělit. To je fakt. Přesto si myslím, že vám několik úvodních – jakkoli povšechných – slov o angličtině může pomoci. Uděláte si díky nim přesnější obrázek o tom, co vás při studiu čeká, kde se dají očekávat krizové situace a proč bude v zájmu pokroku nevyhnutelné občas zatnout zuby a prokousat se nepříjemným pocitem, že se točíte na místě. To všechno ke studiu cizího jazyka neoodělitelně patří.

Piďme se chvilinku po příčinách daného stavu. Čím nás angličtina tolik trápí? Čím že se to tolik liší od češtiny? Proč tolik z nás není schopno dopracovat se ani do stadia, kdy bychom s jistotou tvořili alespoň jednoduché anglické věty? Existuje nějaká utajená informace, které nám k dotyčné dovednosti poskytne klíč? Kdo ji má pod zámkem a kolik za ni chce? Bere Mastercard?

Jednu věc si vyjasněme hned: Člověk, který není schopen zvládnout základy angličtiny, musí být nějakým způsobem mentálně indisponován nebo příšerně líný (ani nebudu dodávat, že nejspíš platí obojí – oops, právě jsem to dodal). Základy angličtiny jsou tak jednoduché, až je to trapné - vstřebáte je v podstatě během jednoho středně dlouhého sezení. Našrotíte se zájmena, pár předložek – a to je vlastně všechno. Zbytek je slovní zásoba - tu se buď naučíte, anebo ne. (Lépe když ano.)

Ve chvíli, kdy disponujete základní slovní zásobou v řádu několika set slov, máte pro začátek vystaráno. (A netvrďte mi, že několik set slov je moc – polovina chlapů mého věku dokáže dodnes vyjmenovat sestavu Bohemians z první poloviny osmdesátých let a tři čtvrtiny žen vám z hlavy řeknou nejenom co mají aktuálně v ledničce, ale i na kterém šteláři a dokdy se to musí sníst.) Naučená slova pak sáčkujete do vět v pořadí, které vám přijde nejlogičtější. V cizině se takto bez větších problémů domluvíte. Dokonce se tak většina Čechů reálně domlouvá. Je to elegantní? Nikoli. Měl by s tím člověk něco dělat? Absolutely. Proto v této fázi nesmíte ustrnout navěky.

Základní angličtina je objektivně vzato vskutku velmi primitivní a jednoduchá na zvládnutí - tedy za předpokladu, že ji zvládnout chcete. (Tento předpoklad se netýká ani zdaleka všech studentů, většině jde jen o pocit, že něco dělají.) Postupně se pak stává čím dál obtížnější a klade před vás další a další překážky. Dříve nebo později narazí většina z vás (i těch nejpilnějších a nejpoctivějších) na hranice svých schopností, odkud se dál budete prokousávat jen za cenu velkého nasazení.

Angličtina funguje úplně jinak než čeština. Příliš nevyužívá koncovek ani rodů, neskloňuje slovesa, nevymýšlí si sedm různých pádů a za to všechno jí budiž věčná chvála. Nemusíme se učit německé der die das psí ocas a nemusíme se orientovat ve spleti koncovek typu dobrých-dobrými-dobrou-dobré-dobří.

Ale jako vždy je to něco za něco. První z negativ je komplikovaný systém časů. Je pravdou, že v angličtině najdeme nepoměrně více časů než v češtině, včetně obávaných před-časů. To ale není největší překážka. (Mýty opředený předpřítomný čas posloužil celé řadě studentů jen jako vhodná záminka k ukončení studia.) Hlavní potíž je v tom, že spousta studentů troskotá už na základních principech tvorby vět, v prvé řadě nutnosti umět používat pomocná slovesa. A jedním dechem dodejme, že velký díl viny v tomto ohledu padá na učitele, kteří (ať už sadisticky či z vlastní ignorance) zveličují roli, kterou v angličtině hraje předpřítomný čas a jiné marginální gramatiky a odradí tak mnoho studentů již v počátcích.

Nestahujte proto gatě, brod je ještě daleko. (Opasek bych ale preventivně nechal povolený.) V angličtině jsou stejně jako v češtině nejdůležitější tři hlavní časy – přítomný, minulý a budoucí – a v nejhorším případě se jakž takž domluvíte jen s jejich pomocí. Jelikož ale vaše ambice sahají výš (a pokud nesahají, je to špatně), budete se muset popasovat s rozsáhlou, donekonečna se rozpínající a odevšud se nořící armádou gramatických nesnází.

Pokud bych měl prstem ukázat na největší zádrhely, které českým studentům brání pochopit jak přesně angličtina funguje (oproti češtině, ale třeba i němčině), pak by to vedle přeceňovaných bubáků typu předpřítomného času byly nejspíše tyto:

SLOVOSLED: výrazně jiný než v češtině – i proto je třeba překládat vždy DELŠÍ ÚSEKY a nikoli slovo od slova, jak to činí mnozí z nás (také na to po zásluze dojíždí)

POMOCNÁ SLOVESA: především u otázek se bez jejich znalosti nelze pohnout z místa – a řekněme si otevřeně, že bez schopnosti klást dotazy se z místa prostě nehnete

ING TVAR: v průběhových tvarech jej ještě jakž takž chápeme a dokážeme použít, po předložkách a jiných slovesech už ale nikoli

PLUS STOVKY DROBNOSTÍ, které ignorujeme, protože si odmítáme připustit, že mezi pasívním chápáním a aktivním použitím cizího jazyka zeje obrovská propast.

Co s tím? Slovosled si holt musíte zažít. Zjištění, že věty typu "tak jako před rokem bychom tomu člověku podle mně dnes už nepomohli" nebo "včera večer se u nás v kanceláři objevila nějaká mladá paní" angličtina přeskládá do opačné posloupnosti, nahání nezasvěceným právem hrůzu.

I don't think we would help the guy today the way we did a year ago.

A young lady showed up at our office last night.

K ing tvaru se dostaneme co nevidět a budeme se mu věnovat tak vydatně, jak si zaslouží. Stovky a tisíce odchylek jsou pak důvodem, proč je studium angličtiny zábavou na celý život – případně nikdy nekončící frustrací.

Začneme od píky – tedy u slovesa be/být. Od něj se záhy přesuneme k základním časům, posvítíme si na pomocná slovesa a jejich roli při tvorbě otázek a záporů. Přitom nabereme rychlost na to, abychom zvládli modální slovesa a zbývající časy, a následně se proženeme celou základní anglickou gramatikou. Ze střípků informací se vám mezitím (a mimoděk) poskládá poměrně ucelený obrázek o základní anglické gramatice.

Další dotazy hodné zodpovězení: Jak tento text procházet? Kde a na jak dlouho se zastavovat? Do jaké míry věnovat pozornost příkladovým větám? Zde je můj návod pro čtení každé jednotlivé kapitoly:

V první fázi si projděte kompletní text včetně příkladů (na ty soustřeďte nejvíce pozornosti). Na konci kapitoly byste měli být schopni si s klidným svědomím říct, Yep, tohle mi dává smysl (nedává-li, čtěte znovu, pomaleji a důkladněji; nedává-li opět, dejte repete; nedává-li ani napotřetí, zabalte to).

V druhé fázi se zhluboka nadechněte a pusťte se do testů. That's right, od samotného začátku po vás budu chtít překlad celých vět z češtiny do angličtiny a v tomto ohledu neustoupím ani o píď. (O píď ano, ke každé větě vám poskytnu dostatečnou nápovědu.) Nevadí, když vás překlad nenapadne hned; nevadí, když budete dělat chyby – klíčové je, abyste si chybu uvědomili a příště či přespříště se jí již vyvarovali.

Do další kapitoly se pusťte až ve chvíli, kdy celý soubor testů zvládnete přeložit rychle a spolehlivě (občasná drobná chyba se toleruje, dlouhé přemýšlení nad každou větou ale ne).

Má-li vás projekt dovést ke kýženému cíli, musíme spolu uzavřít nepsanou dohodu. Vy mi budete věřit, že vím co dělám (a to já vím) a já na druhou stranu budu důvěřovat vaší inteligenci a ochotě zamýšlet se a propojovat si dostupné informace. Jinými slovy, budu sázet na to, že nejste quitter a nesložíte se při prvním dílčím neúspěchu.

Nebudu poskytovat učivo ve formě tabulek ani seznamů, což by mnozí z vás asi podvědomě uvítali. Z tabulek ani seznamů se nikdy nikdo anglicky nenaučil. Chápu sice touhu po spořádanosti a systému, zde je ale třeba ale potlačit. Dobrý pocit z učení se s opravdovým pokrokem moc neslučuje.

Namísto tabulek a seznamů zde najdete spousty příkladových vět, v nichž vám budu nenápadně podsouvat stovky podvratných informací. Zpočátku půjde o věty jednodušší (přesto užitečné), časem se tyto rozkošatí do nebývalé krásy. Vyčtete z nich vše potřebné, stačí chtít.

V příkladových větách průběžně (a nevyhnutelně) narazíte na všechny podstatné jevy, jimiž se nehodlám zabývat teoreticky (viz výše: důvěra v inteligenci) – mimo jiné tedy na všechna zájmena včetně přivlastňovacích tvarů (my, your, his, her, our, their), jiných pádů (me, him, her, us, them) a dalších odvozenin (nobody, something, everywhere, these); modifikátory typu very, almost, a little, really, maybe; stejně jako popisy místa a času (tomorrow, always, still, far, through).

A nejen to, jednotlivé příklady cíleně zaplevelím frekventovanými slovesy a dalšími užitečnými slůvky, abyste si ruku v ruce s  upevňováním gramatických dovedností nenásilně rozšiřovali i slovní zásobu.

A TEĎ POPOŘÁDKU. CO JE [gw]?

GroundWork je soubor čtyř kapitolek pojednávajících o základní anglické gramatice. Každá z nich se věnuje několika gramatickým jevům různé vážnosti a každá představuje velký krok kupředu. Souhrnně pak reprezentují ohromný skok směrem k dobré angličtině. (No kidding, Mao hadr.) Zvládnutím [gw] se můžete utrhnout od čecháčkovského peletonu, kterému už dlouhá léta prokluzují pedály na předpřítomném čase. Kdo zná wonder není Čech, hop hop hop.

Vedle gramatiky si výrazně rozšíříte i slovní zásobu a to prostřednictvím rozsáhlé kolekce příkladových vět. To na jedné straně znamená, že se textem budete prokousávat pomaleji, než by vám možná bylo libo - na druhé misce vah se však nalézá o to větší pokrok, jímž se následně budete moci pyšnit. Každá kapitola je uzavřena překladovým testem, který vám ukáže, zda jste dotyčný úsek zvládli podle představ pana vrchního.

Z ptačí gramatické perspektivy je [gw] navrženo jako široce rozhozená síť s velkými oky. Pokrývá všechna základní úskalí anglické gramatiky, aniž by se přitom zabíhalo do zbytečných podrobností. Byla by škoda úvodní atak rozmělnit nimráním se ve výjimkách a odchylkách. Energie je málo, času jakbysmet a voda, voda stoupá.

JAKÝ JE SMYSL [gw]?

V prvé řadě by vás [gw] mělo nastartovat, nebo chcete-li uvést do děje: poskytnout vám základní povědomí o fungování angličtiny a poukázat na nejožehavější problémy. Vydržíte-li, dovede vás po několika týdnech či měsících snažení do fáze, kdy se při použití angličtiny budete cítit relativně pevní v kramflecích. A co je neméně podstatné: od té chvíle se téměř každá nová gramatika bude vztahovat na něco co už znáte.

Po úspěšném zvládnutí [gw] by vám již nic nemělo bránit v práci s delšími anglickými texty (namísto práce s jednotlivými větami, jako je tomu zde). U delších textů se skutečně láme chleba, právě tam se odděluje zrno od plev. Přeložit větu je jedna věc. Přečíst si článek a pak jej z hlavy převyprávět, no co vám budu vykládat. Nasajte [gw] a můžeme se s klidným svědomím přesunout k příběhům.

Metodou omylu a ještě jednoho omylu jsem si ověřil, že není možné (nebo aspoň já to nedovedu) sepsat zajímavý příběh v zcela primitivní angličtině – míněno pro studenta, který se neorientuje v základní gramatice (v rozsahu [gw], abychom si rozuměli). Můžu sešmrdolit nějaký odstaveček o Londýně (kuchyni, vánocích), kde jediným slovesem bude BE, o podobné time-wasters ale předpokládám (a doufám) nestojíte. Lépe posečkat, zapracovat na svých dovednostech a teprve pak se vrhnout na texty co mají nějaký náboj.

PRO KOHO JE [gw] URČENO?

Je určeno pro inteligentní začínající studenty. Není pro blbce a není pro lenochy (a především pak není pro chronické stěžovatele). Je zamýšleno pro lidi, kteří mají výdrž a nevzdávají se při prvním náznaku trablů – těch se tady totiž vyskytne požehnaně. Že na cizí jazyky nemáte buňky? No tak holt budete postupovat trošku pomaleji než talentovanější lidé. To samo o sobě není důvod házet flintu do žita.

Z praktického pohledu je [gw] určeno: a) blaženě nevědomým úplným začátečníkům, kteří ještě netuší, jak málo si angličtina s češtinou notují a čeká je kruté probuzení; b) těm, co se o angličtinu kdysi letmo otřeli (třeba i opakovaně) a nabyli přesvědčení, že jde o dílo Satana – možná ano, ale co s tím naděláte?

PROČ ČTYŘI DLOUHÉ KAPITOLY?

Protože všichni víme, jak se osvědčily klasické dvoustránkové kapitolky zaměřené na jednu gramatiku, tak jak je podávají stávající učebnice. Naučíte se gramatiku A, projedete si rozplizlý soubor testů na tento a pouze tento problém (bez jakékoli vazby na podobné gramatiky), vzápětí se přesunete ke gramatice B a gramatika A je tímto zapomenuta. Nebo se pletu?

Na rozdíl od zmíněného přístupu vás [gw] bude nutit udržet si v paměti potřebné informace delší dobu, možná [ježišmarjá, to snad ne!] i napořád.

U testů tedy nebudete dopředu vědět, čím se vás ta či ona věta snaží zaskočit a budete tím pádem nuceni vždy znovu a znovu šmátrat po celé paměti, lovit odplouvající poznatky a opětovně se je snažit ukotvit. Útlocitnější nátury budou tento přístup vydýchávat jen těžko. Není ale celý smysl studia cizího jazyka právě v tom, udržet si co možná nejvíc informací v paměti co možná nejdéle?

JAK SE LIŠÍ [gw] OD VYSVĚTLIVEK V BOOK OF ENGLISH?

Původně jsem měl za to, že vysvětlení gramatiky v Book of English je natolik jednoduché, a podaná gramatika natolik základní, že z něj budou moci těžit i začínající studenti. Naive little me. Otřepal jsem se, zbrchal do původního (už beztak makabrózního) stavu, slavnostně se zapřísáhl, že základní anglickou gramatiku sepisuju opravdu naposled v životě, a vytrvalým mručíc se pustil do projektu GroundWork s podtitulem "Níž nejdu."

Při sepisování BoE(1) jsem se upřímně snažil vyjít vstříc i méně pokročilým studentům a gramatické vysvětlivky v [gw] a BoE(1) se proto do určité míry překrývají. BoE ale danou problematiku často rozvíjí za hranice toho, kam se odvážíme vydat zde. V podstatě platí, že pokud se úspěšně prokoušete [gw], je na řadě BoE. A věřte mi, po čtyřech kruzích pekla s hlavičkou [gw] vám BoE bude připadat jako procházka růžovým sadem.

V TĚCH VĚTÁCH JE NĚJAK MOC SLOVÍČEK, SKORO V KAŽDÉ JEDNO JE NĚJAKÉ NOVÉ.

Ano, v příkladech je cíleně umístěna spousta nových slov a někteří z vás si na to budou stěžovat. Na druhé straně: kdyby tam ona slova nebyla, titíž lidé by si stěžovali, že si nemají kde rozšiřovat slovní zásobu. Stížnosti stížnosti stížnosti. Věřte mi, veškerá zde uvedená slovní zásoba je hodná vaší pozornosti – na to jsem si dával setsakramentský pozor. Diskutovaná slova a obraty byste se stejně dříve nebo později museli, a chtěli, naučit. Není snad lepší se s nimi seznamovat průběžně, v zajímavých příkladech, než se s nimi následně potýkat v dlouhých nudných seznamech?

DOVĚTEK: VÝBĚR GRAMATIK (PROČ X ANO A Y NE?)

POZNÁMKA: Tato kapitola je jakýmsi pohledem pod kapotu – není určena ani tak samotným studentům jako spíše fellow English teachers, jolly good or not.

Klíčovým pojmem při výběru je užitečnost. Definovat užitečnost u jazykových komponentů (je tohle opravdu důležitá gramatika? nejde se bez tohoto obratu obejít?) nicméně znamená vydat se všanc smečce zasloužilých učitelů s velkým výrůstkem na kolektivním rameni. Stejně jako se nedá očekávat zásadní prozření od osmdesátiletého komunisty, tak se toto nedá očekávat ani od učitele s třicetiletou praxí. Jak jako zbytečné? Dyť to tak učím už xy let. Učíš, ale blbě.

Podle čeho vybírám gramatiky, s nimiž míním studenty obeznámit už v úvodní fázi studia? A podle čeho zavrhuju jiné - některé se vším všudy (ought to, mustn't, needn't, shall) jiné jen dočasně (it's being done, why don't we...)? Proč X ano a Y ne?

Asi takto: X ano, protože díky X vyjádříte spoustu důležitých myšlenek – což je samo o sobě klíčová devíza, obviously – a navíc jeho prostřednictvím pochopíte, jak fungují P, R a D (třeba). Proto je zde X zastoupeno – je užitečné a k tomu ještě hezky reprezentuje celou jednu výseč anglické gramatiky.

Naproti tomu Y je gramatika pro chytrolíny – nepodstatná, málo užitečná, izolovaná, a v první fázi vysloveně škodlivá. Jistě, vysvětlovat v hodinách rozdíl mezi next year / the next year a nimrat se v on time / in time mnohé učitele baví (nemluvě o tom, že se tím dá zabít poměrně hodně času), to ale nelze brát jako kritérium užitečnosti. Na studenty možná uděláte dojem výkladem zmíněných ought to, mustn't, needn't, shall , ale v podstatě tím jenom mrháte časem, který by si mohly právoplatně nárokovat jiné jevy. (Výše zméněné obraty svádí vyrovnaný boj o titul nejzbytečnější anglické gramatiky.)

Abychom si rozuměli: všechna Y byla poctivě brána v potaz. Není to tak, že díky vašemu freneticky naťukanému mailu plnému kapitálek a vykřičníků si yours sincerely bude rvát vlasy a zpytovat svědomí, "jak jsem mohl zapomenout na try s gerundiem?!"

Některé anglické obraty jsou v této zemi vnímány jako úhelné kameny anglické gramatiky, aniž by si to za posledních padesát let jakkoli zasloužily. Pokusím se krátce obhájit jejich NEZAŘAZENÍ do [gw]:

Do zmínky o počasí by za normálních okolností jistě patřilo i foggy, cloudy, rainy a další podobná slova. Nicméně je třeba rozložit síly, nepřepálit začátek, neodradit, neznechutit. All in good time – všechno má svůj čas. Ze stejného důvodu zde nenajdete feel po boku see / hear, proto počkám s průběhovými tvary trpného rodu (we are being told), proto si své místo na slunci musí vysloužit should have done / would be saying, a proto se odsouvá premiéra předminulého času (I wish I had known) ve všech jeho oblíbených hnízdištích. Naučte člověka rybařit a nebude mít nikdy hlad (ale bude mít příšerný odér). Naučte studenta předminulý čas a bude se jej snažit vyšťourat v každém ději v minulosti.

Učit shall je jako učit české přechodníky (uševše, platíc), obojí se dávno poroučelo ze scény. Ought to je vám nanic, pokud znáte should. Mustn't? Needn't? Give me a break. Máte can't a máte have to; k čemu mustn't a needn't?

Jistě, po try se někdy používá i ing tvar a po stop naopak infinitiv, ale upřímně řečeno, jak často? A nebude tato znalost nakonec kontraproduktivní? Zmatený a informačně přetížený student v jisté chvíli rezignuje a tvary sloves začne flákat od boku – stejně se v tom nejde vyznat, říká si.

Samozřejmě, české časové do (někdy) se ne vždy překládá pomocí until, někdy je potřeba použít by (a rozdíl lze poměrně jednoduše vysvětlit). U studenta začátečníka by ale snaha o vysvětlení vedla jen k jeho zmatení a trestuhodnému odsání omezené energie. Totéž platí pro rozdíl mezi ago a before. Jedno je potřeba znát od začátku (ago), s druhým lze počkat.

Ano, chyba může být i error, pane od počítače, error se ale co do užitečnosti nemůže rovnat dvojici mistake / fault, alespoň ne v oblasti běžné každodenní angličtiny. Ano, vedle used to se lze do vzdálenější minulosti vracet i pomocí would – a je nádhera, když se to umí, s tím ale angličtina začínajícího studenta nestojí a nepadá. Ano, vedle let's not go lze ve stejném významu říci i don't let's go – akorát to už dnes nikdo neříká, je to trochu jako učit studenta češtiny tvar vezměmež.

Vím, že existuje foodstuffs, hairs, nebo persons, ale přesto zde budu tvrdit, že stuff / hair / person nemá množné číslo. Technically speaking samozřejmě neříkám pravdu, ale mám-li na výběr mezi milosrdnou lží a matoucím závalem informací (což zde mám na každém kroku), volím lež. Nebojte se ani o nepravidelné tvary množného čísla, oni si ti volové, nože a kaktusy na svou hvězdnou minutku počkají.

Je nepopíratelnou skutečností, že the se před samohláskou vyslovuje trošku jinak než obvykle, a že ve stejné konstelaci volí neurčitý člen variantu an. Je stejně nepopíratelnou skutečností, že naučit české studenty používat správně členy byť i v jejich základní podobě je úkol, před nímž by dal Sisyfos přednost stávajícímu zaměstnání.

POZNÁMKA: Na druhé straně bych rád zmínil be worth (ing) jako příklad obratu, který jsem jen velmi nerad odsunul na později. Dal bych levou ruku za to, abych zde toto krásné a užitečné spojení mohl uvést (I wouldn't, not really) - po delším váhání jsem však usoudil, že be supposed to dostatečně osvětlí práci s pomocným be a spojení have trouble zase předvede, jak se i delší obraty mohou pojit s ing tvary.

Co se tím vším snažím říct, je že THE BIG PICTURE je v této chvíli mnohem mnohem mnohem důležitější než přehnané lpění na pořádku a úplnosti. Kdybych do [gw] začlenil výše uvedené – a z větší části nepodstatné – informace, nabourával bych tím v podstatě vše, o co se zde snažím. Že to většina učitelů dělá? I rest my case.